![]() |
||
Ett utdrag från en dagbok skriven av överstelöjtnant Mervin Willett Gonin DSO som var bland de första brittiska soldater att befria Bergen-Belsen 1945:Jag kan ge någon bra beskrivning av av Terrorlägret där mina män och jag själv skulle tillbringa nästa månad i våra liv. Det var bara en karg vildmark, bar som en hönsgård. Lik låg överallt, några i stora högar, ibland låg de ensamma eller i par där de hade fallit. Det tog lite tid att vänja sig vid att se män, kvinnor och barn kollapsa när du gick förbi dem och hindra sig själv från att gå till deras hjälp. Man måste vänja sig tidigt vid att individen inte räknades. Man visste att 500 dog om dagen, och så skulle det fortsätta i veckor innan något vi kunde göra skulle ha minsta effekt. Det var dock inte lätt att titta på ett barn som kvävdes till döds från difteri när du visste att en trakeotomi och omsorg skulle spara det; man såg kvinnor drunkna i sina egna spyor eftersom de var för svaga för att vända sig och män äter maskar klämda i en halv limpa bröd enbart för att de var tvungna att äta maskarför att leva och nu kunde knappt se skillnad. Högar av lik, nakna och obscena, med en kvinna, för svag för att stå, stödde sig sig mot dem när hon lagade maten vi hade gett henne över öppen eld, män och kvinnor som hukar precis var som helst i den öppna, för att lindra sig från den dysentary som var skar i deras inälvor, en kvinna som står nakenoch bada med tvål i vatten från en tank i vilken resterna av ett barn flöt. Det var strax efter det brittiska Röda Korset kom, men det kan ha något samband, att en mycket stor mängd läppstift kom. Det var inte alls vad vi män ville, vi var skrek för hundratals och tusentals andra saker och jag vet inte vem som bad om läppstift. Jag önskar så mycket att jag kunde upptäcka vem som gjorde det, var ett verk av genialitet, ren oförfalskad briljans. Jag tror inget gjorde mer för dessa interner än läppstift. Kvinnor låg i sängen utan lakan och utan nattlinne, men med scharlakansröda läppar, du såg dem vandra omkring med bara en filt över axlarna, men med scharlakansröda läppar. Jag såg en kvinna död på obduktionsbordet och kvar i handen var en bit läppstift. Äntligen hade någon gjort något för att göra dem till individer igen, äntligen var de någon, inte längre bara numret tatuerade på armen. Äntligen kunde intressera sig för sitt utseende. Läppstiftet började ge tillbaka dem sin mänsklighet. Found on the webpage of the graffiti artist Banksy |